Team Wild Animais Only Relesed On: www.Hounddawgs.org
5 ÅR FØR
CAMP MOTEGA INGEN LEIRGJESTER UTENFOR
Nei, det er det ikke!
Jeg er kanakas. Vi drar tilbake.
- Hva? - Nei!
Tror dere Mr. Dubois er ok med at hans seks mest betrodde rådgivere er dritings?
- Jepp. - Neppe.
- Folkens? - Antagelig ikke.
- Gjett hva jeg fant. - Hva da?
En kulp.
Varm som badevann!
- Vil dere svømme? - Jeg vil!
- Jeg kan knapt stå på beina. - Kom igjen, da!
- Jeg er klar! - Vi passer på deg.
- Det blir gøy. - Topp.
Hva er det der? Ild? Så rart.
Hva foregår her, folkens?
- Si det, ellers drar jeg. Hva faen? - Du stilles for retten, Talvinder.
- For hva da? - For å være ei ekkel kjerring.
Herregud... Nei!
- Susan. - Jeg klarer det ikke.
- Susan.
Drit i dette!
La oss få det overstått.
Kom igjen.
Herregud!
Hun lever!
Talvinder! Hei!
Jeg har deg. Stopp!
- Peter, sett henne ned, for faen! - Hun må på sykehus.
Flytt deg.
Nei!
Ligg unna, for faen!
NÅTID
Hvor lenge har du vært våken?
- Fikk du sovet noe som helst? - Du kjenner meg. Jeg må tidlig opp.
Jeg ligger våken natta lang og tenker på hvor trøtt jeg vil være neste dag.
Så blir det en ond, selvoppfyllende spådom.
Ikke dra, da.
- Jeg må. - Hvorfor det?
Det er et enkelt spørsmål, Andi.
Ikke bli sur, da.
Sånn har det vært hele tiden.
Det er som om du skjuler noe for meg.
Si det, Andi.
Hva enn det er.
Vær så snill, bare si det!
Det er ingenting, hånden på hjertet. Jeg vil ikke dra. Simon!
Du må gjøre deg klar.
Så -
- gjør deg klar.
Jeg skriver for å fortelle deg at din datter Talvinder er død.
Mr. og Mrs. Gill
Sikker på at denne får deg frem?
Kanskje jeg bare burde bli.
- Kanskje stå over denne helgen. - Nei! Dra og hygg deg med vennene dine.
Jaden og jeg klarer oss fint.
Guttekveld!
Jeg elsker deg.
Og jeg deg.
Her forleden
Møtte jeg en bjørn
- En diger bjørn - Klapp igjen, Noah.
BENSIN UTSTYR
Faen, så kaldt det er.
Hører jeg noen spille banjo, stikker jeg.
- Vi pakker ut av bilen. - Folkens! Bare oppfør dere normalt, ok?
Oppfør deg normalt, du. Jeg venter her.
- Jeg var redd jeg hadde rotet med datoen. - Beklager at vi er sene.
Vi fikk litt trøbbel på veien. Gene?
Med mindre du jobber for futen. Da er ikke Gene her.
Det kommer få til "Vi Lever Som Én" nå.
Vi besøker bare gamle jaktmarker.
Dette blir en dødsbra helg.
- Jeg gir deg bagene, jeg. - Greit. Om det får deg på rett kjøl.
Jeg har ikke langrennsski, men dere kan leie truger.
Det går bra. Bare snøscootere, takk.
Går det bra med hun der?
Ja da. Litt bilsyk, bare.
Her får du ikke dekning, snuppa. Dette er ikke storbyen.
Pakk sakene, så drar vi.
Så snilt av deg, Gene.
Men vi vet hvor vi skal, for vi jobbet på sommerleiren her.
Det er ikke sommer nå, og landeveien til hytta -
- er dekket av åleglatt is tre mil fremover.
I 2009 ble jeg overrasket av en snøstorm, "Hinduforbannelsen", øst for Kabul.
Jeg så en mann miste fingrer og tær til kulda.
- Var du soldat? - Ja, i hine hårde dage.
Har du en genser eller noe annet varmt?
Jeg klarer meg, jeg er bare ikke vant til å være utendørs om vinteren.
Jeg holder meg til luksushoteller i Karibia, ved en strand.
Hent sakene, så drar vi.
Jeg har en ekstra genser i bagen.
Flott. Jeg venter i SUV-en til du finner den.
Takk.
Andi.
Hei.
Går det bra med deg?
Ja da.
Jeg er urolig for deg. Det er vi alle.
Ikke vær det.
Dette er det siste stedet på jord jeg vil være. Du vet det?
Vi får gjøre oss klare.
Andi...
Jeg burde ringt.
Jeg ville det, men visste ikke hva jeg skulle si.
Jo mer jeg utsatte det, desto rarere føltes alt sammen.
Jeg er lei for det.
Man våkner skikkelig, hva?
Det er kaffe eller kakao der.
Ta dere noe sterkere for å varme dere.
VI LEVER SOM ÉN
Den har ikke forandret seg.
Som da vi forlot den.
5 ÅR FØR
Hver av oss har ansvar for 20 unger.
Vi trenger heldigvis ikke sove hos dem, men vi har ansvaret døgnet rundt.
Du bor i min hytte, med meg, min venn Susan, og Dawn, som...
Hun er noe for seg.
Men hun er grei. Veldig kul.
Nei, det uttrykket var ikke... Glem det.
Min første uke her hadde jeg nok mer hjemlengsel enn flere av barna.
Beklager at jeg kommer så sent.
Det går bra.
Talvinder og jeg er ferdig med innføringen.
Jeg taklet det visst utmerket på egen hånd.
Flott.
Hei, jeg er Peter.
- Talvinder. En glede. - En glede.
- Tal, hva skal du i kveld? - Jeg har ingen planer.
Flott, for det er filmkveld, og vi har en skikkelig skummel skrekkfilm.
Hvis du vil være med.
- Er det greit? - Så klart.
Kult.
Takk. Jeg får gå og møte ungene mine.
- Opp med hodet. Du klarer deg fint. - I verste fall kan du bare drukne dem.
Du kødder. Jeg tok den.
- Håper jeg. - Jeg kødda.
Men husk advarselen.
- Jeg er så lei for det. - Vi skulle sette henne i ting sammen.
Ja. Jeg glemte det, og avtalte noe annet. Jeg husket det halvveis over innsjøen.
Du vet at det ikke er så nøye?
Ja, men jeg dummet meg ut foran henne.
Da gjør vi som følger.
I kveld har jeg Talvinder-vakt. Ok?
- Jeg lover. - Ok.
Kom igjen, folkens.
Idet vi går ut av halvmåneposisjon til Kriger II, Virabhadrasana.
Idet vindmøllen går mot gulvet, til Chaturanga -
- lener du deg langsomt ned i oppoverpekende hund.
Disse guruene var neppe menn.
Og når du er klar, og først da -
- legger vi oss i Savasana, likposisjonen.
Hallo! Noen hjemme?
Takk til de som tok del i dagens øvelse. Namaste.
- Hei, Gene. - Jeg tok med forsyninger.
- Og gjester. - Takk.
Hei, folkens. Velkommen til Vi Lever Som Én.
Takk for at vi fikk trenge oss på denne helgen.
Dere trenger dere ikke på. Dere bor hos oss.
Dere skal føle dere som en del av samfunnet vårt.
Takk for gjestfriheten.
Vi har et ordspråk: "Kun mannskap, ingen passasjerer."
Alle her bidrar. Vi har et skjema. Før dere opp til matlaging eller vasking.
Kanskje er det litt utenfor komfortsonen, men gi dere hen, og se hvordan det er.
- Det kler ikke meg... - Takk for at dere lot oss komme.
Keira viser dere til hytten.
Sett fra dere bagasjen, stell dere, få litt varme i skrotten.
Flott. Takk.
Jeg skal bare skifte, så følger jeg dere.
Namaste.
- Namaste, nye venner. - Namaste.
- Namaste. Takk. - Takk.
De bygger et stort ferieanlegg. Klart du er urolig, -
- men ifølge dette bygger de ingenting der du begravet Talvinder.
Vi begravet henne her. Akkurat der bygger de tennisbaner.
- Veldig nære, Susan. - Det er farligere å flytte henne.
Kanskje hun aldri blir funnet.
Hva om de utvider om noen år, eller en gjest skal hente en tennisball
- og tja... snubler over en hodeskalle? - Ok, la oss si at noen finner Talvinder.
Alle tror at Owen drepte henne.
Owen var mistenkt for forsvinningen.
Og brått blir han hovedmistenkt for drapet.
Jeg er ingen ekspert, men åstedet vi etterlot oss...
- Bevisene ligger nok strødd. - Og dem kobler de til Owen.
Owen er død, Susan. De kan ikke avhøre ham.
Oss, derimot... Så hvis en av oss gjør en tabbe, eller ikke holder oss til planen...
Rene Manson-familien fotfølger oss her, og GI Gene på snøscooteren hans...
- Vi er sjanseløse... - Ja, men lar vi Talvinder ligge der, -
- vil noen finne henne. Vi må samle levningene, ta dem med til byen, -
- og destruere dem slik vi skulle gjort for fem år siden.
Rart å komme helt hit for én helg.
De jobbet her da det var sommerleir.
Man kommer ikke hit midtvinters.
Dette landet er spesielt, Gene. Mektig. Det trekker deg til seg.
Så sant. En særlig mektig energilinje pløyer tvers igjennom.
- Er det der du selger det meste? - Flere får nyte godt av godene,
- og samfunnet holdes samlet. - Du burde være glad, Gene.
Du er den eneste skredderen i mils omkrets. Her blir du rik.
Ville jeg bli rik, hadde jeg hatt butikk hundre km sørover.
- Jeg blir kanskje over helgen. - Hvorfor det?
- For å passe på. - Gene, du vakre, mistenksomme sjel.
Du kan være for tillitsfull, vet du.
Se på meg som vaktbikkja hvis det går skeis.
Du må gjerne bli, men det er ikke nødvendig.
Judith?
Går det bra med deg?
Jeg har det bra.
Nei, du har det ikke bra. Hva ville tårene sagt, kunne de snakke?
Noe ble vel utløst.
- Jeg klarer ikke komme meg over det. - Prøv å snakke om det.
Slipp oss inn, la oss hjelpe.
La oss hjelpe deg med å finne ut av det.
Det er bare det at...
Dette er vårt hjem, ikke sant? Vårt hjem.
Vi bor her, er trygge her, og de... Jeg bare... De er...
De er utenforstående, og jeg vil ha dem vekk.
- Jeg mente ikke deg, Gene. - Det går bra.
Du er bare redd for forandring.
Men husk at vår styrke ligger i samhold.
Uansett hvor mange fremmede som kommer, så vil vi ikke forandre oss.
Vi må åpne våre hjerter når vi er redde, og slippe andre til.
- Alt blir bra, Judith. - Ja, så klart.
Det går bra. Ikke bær skam for å føle dette.
Er saunaen oppi bakken på?
Ja. Gå og kos deg, Gene.
Nå får du gi deg!
Jeg prøver å slappe av her! Det er det stedet handler om!
- Hei, Glenn. - Hei.
Du kom ikke på yoga.
Å nei!
Glemte jeg yoga igjen? Søren klype!
- Hadde Gene den med? - Jeg drepte ikke kua selv.
Du har ikke vært sammen med oss på to måneder.
Prøvetiden din er ikke ferdig.
Vi respekterer medlemmers valg, men vil være et veganersamfunn.
Jeg vet hvor du vil med dette.
Stek en tofusteik som er halvparten så god, så kneler jeg for dine veganerguder.
Men ellers møøøtes vi senere.
Hei. Hva heter du, igjen?
- Noah. - Noah, ja. Hvordan var hytta?
Hytta er toppers.
Vi tenkte å utforske litt, og...
Jeg ville fylle den med kaffe.
- Jeg står for neste ladning. - Greit. Hvor skal dere?
- Rundt omkring. - Rundt omkring?
Det har jeg aldri hørt om.
Dere vet ikke hvor Gene er?
- Vi må avtale mandagen. - Han er i saunaen.
Han bestemte seg for å bli over helgen.
Spør ham om mandagen under vår sunne, veganske middag.
Sikker på at alt er vel?
Ja da. Alt er tipp topp.
Det er bare så rart å være tilbake etter så lang tid.
Ha det gøy så lenge, da.
- Vær forsiktig der ute. - At det var?
Vel, hvis du havner i trøbbel i skogene, -
- er det ingen som kan redde deg, vet du.
Riktig, ja. Takk.
Bare hyggelig.
Peter?
La oss få det overstått.
Noah, kom og hjelp til.
Det er et skjelett etter så lang tid, hva?
Ok...
Kom igjen.
Faen.
- Hva? - Hun er ikke nedi her.
- Hva mener du? - Hun er ikke nedi her.
- Unnskyld. - Jeg mente ikke å skremme deg.
- Nei da, jeg bare... - Ikke?
Du skremte meg ikke. Jeg fikk bare en liten støkk.
Du, hva...
Hva tror du om at alle disse folka -
- som trengte seg på hos oss?
Jeg vet ikke...
Jeg vet ikke hva de gjør her.
Midtvinters? Det virker så rart.
Det er rart, og mistenkelig.
Ja, men jeg...
Jeg vet ikke hva jeg skal mistenke. De er ungdommer. Hva kan det være?
Sikkert ingenting. Men man vet aldri.
Hva?
En liten stund fremover bør vi være mindre åpenhjertige.
Og litt mer på vakt. Om du skjønner?
Noen fant henne.
Noen fant Talvinder, og nå er vi her, og de vil skjønne hvorfor.
- Kanskje hun ikke var død... - Jo.
Det kan vi ikke vite sikkert.
Vi tok feil første gangen.
Hvis noen vet det, varsler de politiet.
- Ikke sant? - Vi må roe oss ned.
- Vi må roe oss ned og tenke. - Dette er ikke til å tro.
Tro det, fordi det hjelper fint lite å bli sint og redd.
- Men du er begge deler nå! - Faen ta deg, Susan.
Samme gamle megga.
- Vi tilstår. - Hva?
Vi går til politiet og tilstår det.
Hva prater du om?
Vi gjør som vi burde gjort for fem år siden.
- Hvis noen har en bedre idé, så si fra. - Det var ikke overlagt. Det var en ulykke.
Til å begynne med, ja.
Vi trenger ikke si alt, bare nok til å...
Til å hva, Peter? Til hva?
Er du lykkelig?
Er noen av dere lykkelige?
Kanskje vi bare får lagt dette bak oss ved å gi Talvinder og Owen fred.
Og oss selv.
Nei!
Ikke ødelegg livet mitt fordi dere har skyldfølelse!
- Jeg mener bare... - Jeg gir blanke i hva du mener!
- Susan. - Jeg har mann og barn!
- Jeg har kommet meg videre! - Peter kom bare med et alternativ.
- Det er bare noe å ta med i betraktningen. - Det blir fengsel.
Ja. Men bare noen år for uaktsomt drap.
Dette er ikke demokrati, det er drap.
Og jeg skal ikke i fengsel! Ikke et jævla sekund engang!
Du får ikke avgjøre det på våre vegne.
Det er greit. Vi stemmer.
Hvem stemmer for å gå til politiet?
Hvem er imot?
Kan du regne over for oss, Andi?
Vi går ikke til politiet!
Så anspent...
Fullt av knuter.
Hva foregår der inne?
Jeg får nok for lite sol.
- Jeg blir nedfor på denne tiden av året. - Du må ut i sola.
- D-vitamin. - Og fryse meg halvt i hjel?
Disse arrene viser at legemet har leget, og det er flott, -
- men iblant føles de også som en barriere, en mur...
Den kan bare brytes ned om du snakker åpent om det som skjedde den dagen.
Jeg tar rådet ditt, jeg.
Jeg går ut og får meg litt sol.
Takk for massasjen.
Bare si fra.
Noen vet det, Peter.
- Det vet vi ikke sikkert. - Jo, det gjør vi.
Noen vet det, og vi kommer til å få svi.
Hva vil du gjøre?
Jeg vil dra hjem.
Jeg vil glemme alt dette.
I fjor -
- på den andre siden av kloden, mens jeg drev en frivillig organisasjon...
Et digert jordbruksprosjekt...
Jeg gjør viktige ting, vet du.
Jeg kom hjem...
Og så ser jeg henne.
Ikke virkelig henne.
Bare ei jente -
- fra det indiske teamet vårt.
Hun kunne vært Talvinders tvilling.
Jeg fikk nervøst sammenbrudd.
Hun hjemsøker meg.
Denne hemmeligheten -
- har ødelagt hvert bidige forhold jeg har hatt.
Vennene mine...
Familien...
Elskere...
Forstår du?
Ja, det gjør jeg.
5 ÅR FØR
Herregud!
Beklager.
Det går bra. Det skal være skummelt.
- Ja. - Så søtt.
Bare kjerner og salt igjen.
- Jeg henter mer. - Nei da, jeg henter.
Vent her, og vær tapre. Jeg er tilbake om et minutt.
- Dette går ikke! - Går det bra, Talvinder?
- Unnskyld. - Virkelig?
Hva unnskylder du deg for?
Jeg er bare i veien for din date med Andi.
Og oppfører meg som et feigt barn.
- Jeg bør nok gå til ungene. - Nei, det går bra.
Vil du høre en hemmelighet?
Ja.
Det er bare maissirup og fargestoff.
- Herregud. - Jepp.
Og jeg som trodde de drepte folk på ekte!
- Nei, det er bare på liksom. - Herregud, jeg...
Greit, da. Kom hit.
Advar meg før det skumle.
Jeg sier ingenting.
De kan ikke hindre oss.
De kan ikke hindre oss i å gjøre det rette.
Vil du gå bak ryggen på dem?
Jeg bryr meg ikke mer.
Jeg har løyet fra meg.
På tide å la rettferdigheten skje fyllest.
- Jeg trodde du var enig. - Jeg er det.
- Men... - Hva?
Hvis vi gjør alt det...
Hvis vi gjør det rette, hva skjer så?
Jeg elsket deg, Andi.
Jeg vet at jeg rotet det til.
Det gjorde vi begge, og kanskje kan vi aldri få tilbake det vi hadde...
Men vi kan da prøve?
Begynne med ektefellebesøk?
Hva?
Ektefellebesøk. Det funker ikke mellom fanger, så det kan vi glemme.
Hva driver du med?
Jeg prater meg bare igjennom det.
Det bør vi, skal vi gjøre dette.
Så...
Begge slipper ut av fengsel, -
- pengelens, arbeidsløs, rulleblad...
Og så, da?
Vi fortsetter der vi slapp, flytter inn i en sosialbolig -
- og lever lykkelig på trygd alle våre dager?
- Hvor lenge må du straffe meg? - Jeg er realistisk.
Nei, du straffer meg for Talvinder. Det har du aldri gitt deg med.
Skal jeg bare glemme hva du gjorde fordi du fikk meg til å komme?
Jeg tabbet meg ut, Andi!
Visst faen tabbet du deg ut, ja.
Og det førte til det som skjedde.
- Hæ? Så det er min feil? - Det har alltid vært din forbannede feil.
Forskjellen på deg og meg, Andi, -
- er at jeg tar ansvaret for mine feil.
Jeg tar det innover meg, mens du...
Du nekter å vedgå at det var...
Hva, Peter?
- Si det. Jeg vet du vil. - Nei.
Du er et offer.
Det er sånn du ser på deg selv.
Siden lenge før Talvinder, og jeg gir deg ikke mer skyts.
Jeg kunne glant på trærne i timevis.
Det er ofte ikke stort annet å gjøre her.
Du har mye som tynger deg, du.
Skal vi prate om det, eller skal jeg gå inn og la deg i fred?
Jeg kjenner deg ikke.
Det er jo bra, for da er jeg upartisk.
Men hvis du vil prate...
Må jeg slukke den? Strider det mot reglene?
Jeg håpte at jeg kunne bomme en.
Hva står på, da? Guttetrøbbel?
Det er litt mer komplisert, men...
Ja, det er en del av det.
En av vennene dine?
Hver gang jeg ser Peter, skjer det som alltid skjer.
Og hva er det?
Vi krangler, og han sier noe han vet vil såre meg helt inn til margen.
Hvorfor gjør jeg det?
Hvorfor lar jeg ham såre meg?
Godt spørsmål. Hvorfor?
Sier du at det er min feil?
Det er bare du som kan sette deg selv i situasjonen du stadig havner i.
Så i så måte, ja, kanskje.
Kanskje vil du ha det.
Hvorfor skulle jeg ville det?
Du vil være sårbar, -
- for det kan gi deg smerte, eller nytelse, eller begge deler.
Føler du fortsatt noe for denne Peter?
Burde ikke.
Nei. Burde eller burde ikke er irrelevant. Gjør du, eller ikke?
Universet gir deg sjelden flere sjanser.
Men hvis Hun har det, -
- og du fortsatt vil være sammen med gutten, men er for redd for å bli såret, -
- så vil du angre på at du ikke grep denne sjansen.
Du vil angre på at du ikke gjorde alt du kunne for å få det til å gå denne gangen.
Peter!
Andi!
Faen. Andi!
Andi, hva driver du med?
Hjelp meg, noen!
Hjelp!
Andi!
Hjelp!
Hjelp. Hjelp meg.
Hvorfor gjør du dette?
Vær så snill, la meg gå!
Nei! Herregud!
Nei!
Andi!
Ingen summetone. Ingenting.
Vår eneste forbindelse med omverdenen er borte. Fine greier.
- Sånt skjer. - Jaha? Si meg, -
- er det vanlig at folk blir drept mens man venter?
- Vi prøver om noen minutter. - Ok, og om den ennå ikke virker?
Kan ikke dere ta med Peter til hytta hans?
Han trenger litt søvn.
Så henter vi deg når vi finner Gene.
Du...
Hei, det vil gå bra. Ok?
Hva faen gjorde hun der ute alene?
Hvorfor gikk hun tilbake?
Noen vet det, og nå er de ute etter oss.
Susan, du må roe deg ned.
Andi forblødde!
Hun ble bundet, og forblødde! Ikke si at jeg skal roe meg ned!
Herregud!
JEG VET AT DERE DREPTE HENNE
5 ÅR FØR
Vekk! Slutt, Dawn! Hun lever!
Ja, og det må vi gjøre noe med.
- Vi må ta henne med tilbake. - Og hva gjør hun i så fall?
Tror du hun vil takke oss og si: "De fem tullebukkene drepte meg nesten, -
- men så reddet de meg, så det går bra." Nei, hun vil si at vi tok henne med hit, -
- skjenket henne og prøvde å drepe henne.
- Det skal jeg ikke! - Vi mente det ikke!
Det er ord mot ord.
Tar vi henne med tilbake nå...
Gjør vi det, havner vi i fengsel for drapsforsøk og grov vold.
- Hun er i live! - Og du hørte henne? Hun truet oss.
Hun kan ødelegge oss. Vi må fullføre dette.
Vi må gjøre det i natt.
Vi skulle bare skremme henne og gi henne en lærepenge!
Planen er endret, for faen.
Hva gjør vi nå?
Jeg klarer det ikke.
- Peter. - Susan.
- Jeg klarer det ikke. - Susan!
Peter!
Jeg elsker deg, Peter. Jeg er lei for det.
Jeg elsker deg, Peter.
Hva gjør vi nå, Dawn?
Nei!
Tekst: Nicolai Herzog